- JEG, CLAUDIUS -
2. Familieanliggender.
Min farmor, Livia, havde altid stor tåImodighed.
Der gik ni år, før Agrippa kunne undværes.
Så døde han, forgiftet af Livia.
Tiberius lod sig skille og giftede sig med Julia.
Farmor fik det altid, som hun ville...
Den ondskabsfulde kvinde.
Du er ved at blive svag. Du kunne ikke klare en fem timers march nu.
-Antonia kaster hårdere. -Hold kæft og kast bolden.
Men hvis maven forsvandt lidt...
Lad os se, hvem der er stærkest.
-Overgiver du dig? -Fjern dig.
-Min egen bror i så sørgelig form. -Du skulle selv prøve ti år i Rom!
-Er du sur? -Du er heldig...
...at du skal tilbage til hæren til morgen. Det er livet for en romer.
Marchere, slås, bygge fæstninger. Det var de bedste år i mit liv.
-Du gjorde hærens liv til et helvede. -Jeg ekscercerede dem hårdt.
-Men jeg var retfærdig. -Ved du, hvad de siger om dig?
Din ekscercits var kampe uden blod, og dine kampe blodig ekscercits.
-Siger de virkelig det? -Ja.
Fyre som dem, jeg førte over Alperne, har du aldrig haft.
-Du har vel ikke vundet alle sejrene? -Nej, men de to legioner...
-Den 12. og den 16.? -De klarede varme, kulde...
...marcher. Jeg var hård mod dem, men lige så hård mod officererne.
Og var der ikke telte til mandskabet, sov jeg under åben himmel med dem.
-Du skal ud i felten igen. -Jeg må ikke for ham.
-Augustus? -Jeg er hans arbejdsæsel her.
Han kan ikke undvære mig, siger han. Jeg er stikirenddreng nummer et.
Min tid går med at undersøge, hvor stor arbejdsløsheden er...
...eller med at omorganisere brandkorpset.
Den mær til Julia, jeg blev tvunget til at ægte, gør det ikke bedre.
Der kan gå dage, uden at han taler med mig.
Han har vist altid været tungsindig, men Drusus får ham til at le.
Drusus er jo hans bror, han skulle være gift med ham, så skulle han se.
-Vil du rive tåen af mig? -Den er stiv i leddet.
Efter du begyndte på den, ja. De står bare og drømmer...
-Hun er vel forelsket... -Bare hun er heldigere end jeg.
Tiberius ville ikke skilles fra Vipsania. Det var problemet.
Hvad så han i den gang knogler? Mager som en pind.
Den halve nat gik med at lede efter hende i sengen.
Hun blev væk i lagnerne. Et held, om de fandt hende, når de redte seng.
Valerius var pænere end hun to dage efter, at han sultede ihjel.
Han burde være glad for at se ryggen af hende efter ti års ægteskab.
Nemlig, han var alt for glad for at se hendes ryg.
-Julia, hvad mener du? -Han er så underlig.
-Du er for følsom for den slags... -Han gør vel ikke...?
Det kunne jeg klare. Jeg kunne sikkert lære ham et og andet selv.
Det er kulden, jeg ikke kan klare. Sneen smelter i varme, men ikke han.
-Jeg vidste ikke det her. -Han hader Gaius og Lucius.
-Mine drenge, som er så søde. -Ja, det er de.
-Og jeg, der var så forelsket i ham. -Det er Augustus' skyld, det hele.
Nej, det var Livias skyld. Hun forsøgte det samme-
-for ti år siden, da min første mand døde, men Agrippa kom først.
Stop massagen. Da Marcellus døde, havde hun alt klappet og klart.
Hun kendte mine følelser for Tiberius, og vi skulle giftes, dermed basta.
Men Augustus behøvede Agrippa mere end Livias søn, så hun måtte vente-
-og hun kan sandelig vente. Stakkels Marcellus.
-Hvor forfærdeligt for dig... -Og hvad mere er...
Lad os være alene.
Gå med dig.
Jeg har ofte tænkt, at Livia måske havde en finger med i spillet.
Han havde altid haft godt helbred, til hun fik kløerne i ham.
Jeg spekulerer ofte på hende...
Antonia, du er så uskyldig.
Ikke så uskyldig, spørg Drusus.
Det gør jeg måske en skønne dag... Du har en meget flot mand.
Sammen med dig føler jeg mig skyldig, aldrig med andre.
Det bør du også. Jeg bryder mig ikke om al den nøgenhed.
Antonia, hvor vil jeg savne dig, når du rejser i morgen.
-Ikke så hårdt. -Snavset er groet ind i huden...
-Det sidder dybere end som så. -Hvor er du dog dyster.
-Lad tjenerne gøre det. -En mand holder sig selv ren.
-Hvem skal skrubbe ham på ryggen? -En bror... en søn... en ven.
-Og hvis han ikke har det? -Så kan han lige så godt hænge sig.
Jeg har forsøgt. Nej, en slave er bedre.
Jeg kommer til at savne dig. Du har ingen mørke tanker.
-Det har vi alle. -Ikke ligesom jeg.
-Du er ikke værre end andre. -Du, Drusus...
Af og til hader jeg mig selv så meget, at jeg ikke kan være til.
Du ved intet om mørke, vel? Det indre mørke, når alt er sort.
-Pral ikke, jeg er mindst lige så sort. -Nej, ikke du, slet ikke.
På Claudiernes træ vokser både søde og sure æbler, som du og jeg.
-Hvad er vores mor så? -En slange bed hende engang...
-...og døde. -Det er ikke sjovt.
-Jeg har elsket tre mennesker. Far... -Ja, ingen var så ædel som han.
-Vipsania... -Ja, hvorfor blev I skilt?
-Livia, Julia, Augustus insisterede. -Du kunne vel have nægtet.
Tror du, monarkiet vil overleve Augustus?
Nej, Rom bliver en republik igen, det lover jeg dig.
Så gjorde jeg det måske til ingen nytte.
Var det derfor, du gjorde det?
Men Julias sønner går jo forud for dig.
-Min stakkels, ambitiøse bror. -Vores mor gør mig til det.
Åh gud, hvor jeg længes efter Vipsania.
-Hvad tvang de mig dog til? -Tiberius...
Gjort gerning står ikke til at ændre.
Ja, det er rigtigt. Jeg er må glemme hende.
Vipsania var den anden, jeg elskede, og du er den tredje...
-Du ved, jeg føler det samme. -Jeg burde have din natur.
-Jeg bør som den ældste beskytte dig. -Vi må vel beskytte hinanden.
-Men mod hvad? -Der er meget, du ikke ved.
-Hvis der skete dig noget... -Hvad skulle der ske mig?
Du kunne blive dræbt i kamp eller blive syg og dø...
Du kunne skære dig på ragekniven, blive kvalt i en blommesten...
Vi har ingen garanti for livet.
Nej...
Du er min livline til lyset.
Seks igen. En, to, tre, fire, fem, seks...
-Hvad laver du nu? -Forstærker kornforsyningerne.
Godt. Rom klarer sig ikke uden korn. Men du har ryggen mod havet-
-og det er ikke godt, men det er dig, der bestemmer. Lucius' tur.
-Seks. -Seks hver eneste gang.
-En, to, tre... nu er Belgica mit. -Slå igen.
To...
-En, to... nu tager jeg Britannien. -Ikke med kun tre legioner.
-Det gjorde Julius Cæsar. -Men blev der ikke... Hvad er der?
Deres stedsøn Drusus vil tage afsked.
-Åh ja, ja. Kom med. -Kan vi ikke spille færdig først?
Nej, pligt går forud for fornøjelse. Kom, sig farvel til øverstbefalende-
-for alle vore styrker i Germanien. Sure miner er ikke en romer værdig.
-Forlader du os nu og med glæde? -Ja, det kan jeg ikke nægte.
Jeg ville også i felten i din alder. Her er Gaius og Lucius.
-Vi spiller kejserspillet... -Må jeg spørge Drusus om noget?
-Hvad kan indtage Britannien? -Fire legioner...
-...og kavaleriet til hjælp. -Er tre ikke nok mod de barbarer?
Nej, man skal slå hårdt og hurtigt. At tilkalde forstærkning er dårligt.
-Det giver fjenden pusterum. -En dag gør jeg det.
Er det umagen værd? Det er et fattigt folk, dårlige som slaver.
Sig nu farvel og vent på mig ovenpå.
-Læs, hvad Julius Cæsar skriver. -Det har jeg gjort to gange.
Og rør ikke brikkerne. Jeg ved, hvordan de står.
Det er gode drenge, vi får brug for dem en dag.
Rejser Antonia med dig? Er det godt i hendes tilstand?
Jeg vidste ikke, at hun ventede barn så hurtigt igen.
-Ja, hvad kan man gøre? -Adelen har brug for flere børn.
Folk gifter sig ikke tidligt nok. Jeg må gøre noget ved det...
-Har du sagt farvel til Livia? -Partiens ambassadør er der nu.
Hun er dygtig. Uden hendes hjælp var jeg stoppet for længe siden.
Det er en stor byrde, der er lagt på en eneste mands skuldre.
Det er for meget. Af og til længes jeg efter at være privat mand igen.
Det er 20 år siden, Marcus Antonius døde, han der havde det østlige rige.
Hvis han havde været en god mand for min søster, var alt anderledes nu.
Er det for sent at nedlægge embedets byrde?
Og lade senatet regere? Du er som din far, du vil have en republik.
Han var også min fjende engang.
Det bliver jeg aldrig.
Nej, sådan mente jeg det ikke. Vær som ham, det fortryder du aldrig.
Jeg handlede uretfærdigt mod ham, da jeg tog din mor fra ham.
Og det har tynget min samvittighed lige siden.
Men vi er jo en stor familie, som arbejder for Roms storhed.
-Min bror... -Tiberius, ja, han er en gåde.
Som en stor hund, der ligger der og kigger og intet siger.
-Han vil forlade Rom. -Jamen jeg har brug for ham her.
-Ja, men en vrinskende hest... -Man kan ikke få alt, hvad man vil.
Det eneste, han vil, er at sidde på en klippe på Rhodos eller Capri-
-og kaste sten i vandet. Og det går ikke. Her er din mor.
Læste du depecherne fra Germanien? Keruskerstammen giver problemer igen.
-Dem skal jeg nok tage mig af. -Disse uciviliserede germaner!
Erobrer vi et folk, bør vi være milde, men en brudt aftale kræver straf.
-Hvad vil parterne? -De vil tilegne dig et tempel.
-Det kommer ikke på tale. -Vi har afskaffet konger i Rom...
-Vil du nu give os levende guder? -Dette drejer sig om Syrien.
-Et tempel, hvor folk kan ofre lidt... -Tanken gør mig dårlig.
Det kan fornærme guderne, vi allerede har, som våger over vores skæbne.
Mit svar er nej. Nu må jeg tilbage til drengene.
Pas godt på Antonia. Hvem ved, hvilke store romere hun bærer i sit skød.
Må guderne være med dig.
Jeg lader drengene deltage i middagen med ambassadørerne...
-Overtal ham ikke til at gå af. -Skal vi da have arvemorarki igen?
-Korruption som i de østlige riger? -Rom bliver aldrig mere republik.
Vi behøver ikke at skændes om det. Lad mig nu kysse dig farvel.
Vær ikke ked af, at du ikke bryder dig om mig.
En mor kan ikke elske alle sine børn.
-Du skulle ikke være kommet. -Send mig ikke bort, Vipsania...
Hvis du ikke vil give mig problemer, så gå din vej. Det er farligt.
Luk vinduesskodderne op og lad mig se på dig igen.
Jeg beder dig... gå!
Er det sandt?
-Ja, det er sandt. -Du gifter dig altså igen?
Lad være, jeg slår dig ihjel. Du er min, du er min hustru.
Det er jeg ikke. Du har ladet dig skille fra mig.
-Gå din vej, vi kan ikke ses mere. -Elsker du ham?
-Elsker du hende? -Jeg hader hende.
-Han er god mod mig... -Hvorfor gifter du dig igen?
Så du holder op med at opsøge mig. Din mors spioner er overalt.
-Det giver jeg pokker i. -Du skal vise din hustru respekt.
Gift dig ikke igen, kæreste. Det kunne jeg ikke bære.
-Skal jeg leve resten af livet alene? -Du behøver ikke at være alene.
Det var ikke min skyld. Det var dig, der ville skilles.
-De tvang mig jo til det. -De kunne ikke have tvunget mig.
Undskyld, sådan mente jeg det ikke.
Det var sværere for dig, end det havde været for mig.
-Jeg burde have taget livet af mig. -Nu er der ingen vej tilbage.
Lad os dø sammen...
Lad os gå ind på badeværelset og åbne vore årer...
Når de finder os, er vort blod blandet i et kærtegn i vandet.
Min elskede, det er for sent nu.
Jeg er fortabt, alt er mørkt...
-Du kommer igennem det. -Ikke uden dig, jeg er så bange.
-Hvorfor skulle du være bange? -Uden din sødme...
-Der var en deputation fra Palmyra. -Og Augustus nægtede.
-At blive gud gør ham dårlig tilpas. -Det ville vi måske alle blive.
-Alle er ikke det værd. -Nej... Har han bestemt sig?
Ja, men det har jeg også. Hans naturlige blufærdighed-
-må ikke påvirke hans politiske dømmekraft. Hvis senatet mener-
-at guddommeliggørelse af ham er klogt, vil det ikke mishage ham.
Men han vil ikke selv udøve pres.
-For at bryde senatets modstand... -Skal De bare gøre, som jeg siger.
Folk så dig der ved højlys dag, og det er ikke første gang.
-Jeg ville ønske hende tillykke... -Det var slet ikke grunden.
Du skal vise min datter respekt. Jeg bad ikke om jeres ægteskab-
-men det må ikke latterliggøres. Han har mødt sin tidligere kone.
-Nu overdriver du vist... -Han mødte hende på gaden.
Jeg hører alt.
Han fulgte efter hende som en galning gennem hele byen og i alles påsyn.
Gør du min familie til grin, ryger du ud, hurtigt som kogt asparges.
Da Marcus Antonius krænkede min søster, fik han en lærestreg-
-som han aldrig nåede at drage nytte af.
-Julia og jeg kan ikke enes. -Sagen uvedkommende. Du adlyder mig!
-Lad mig forlade Rom, så... -Hvad skal jeg stille op med ham?
-Sig mig det, du er jo hans mor. -Han vil jo slet ikke rejse...
-Du hørte vel, hvad han sagde? -Han er ulykkelig og mente det ikke.
En mand kan have ting at diskutere med sin tidligere kone.
Jeg mødte hans far, efter du og jeg blev gift. Og du mødte Julias mor.
-Ikke i hemmelighed. -Jeg var da ikke tilstede.
Og var det her så hemmeligt? Jeg vidste det jo.
-Vidste du det? -Ja da.
-Det har du ikke fortalt mig. -Har du ikke andet at tage dig til?
Du er jo overbebyrdet med arbejde. Vil du nu også se vasketøjslisterne?
Det var måske lidt overilet... men jeg syntes, der var grund til det.
Tiberius, jeg ved, at dit og Julias forhold ikke er ideelt-
-men den slags sker. Man kan ikke gå sin vej, hver gang man skændes.
Navnlig ikke vi, der skal foregå med et godt eksempel.
I vort tilfælde går pligt og ansvar forud for personlige følelser.
Tiberius, var ærlig over for mig for fremtiden og vær ikke så sur.
En tilfældig historie nu og da... Det behøver ingen at få at vide.
Glem for et øjeblik, at din mor er her... hvis du kan, selvfølgelig.
Hvad gør det os mænd imellem, men Vipsania... det er jeg ikke glad for.
Vær oprigtig mod mig, så skal du se, at jeg også kan være gavmild.
Det var godt.
Familieskænderi er det værste, jeg ved.
Det koster så lidt at vise kærlighed og forståelse.
-Et sendebud fra Germanien. -Lad ham komme ind.
-Fra Drusus Nero til broderen. -Lad os høre, Tiberius.
"Kære Tiberius. En tids påtvunget hvile efter et let sår i hovedet-
-har givet mig tid til at tænke over tilstanden i vort kære Rom."
-Såret? Vel ikke alvorligt? -"Let" står der.
"Jeg fandt en sådan korruption og småligt rænkespil...
-Fortsæt. -Håndskriften er så...
-Du kan vel læse mere end det? -Ja... Så skriver han, at...
Nej, jeg afstår... min bror var nok ikke sig selv, da han skrev det.
"Jeg fandt sådan en korruption, et så småligt rænkespil i Rom-
-efter min mening en uundgåelig følge af Augustus enevælde."
"Kan vi ikke overtale ham, ja, tvinge ham til at trække sig tilbage?"
"Han ville sikkert, hvis ikke det var for vor mor Livias stædighed."
"Hun finder jo stor glæde i at udøve den højeste magt gennem ham..."
Der er mere. Vil du læse det? Dette er højforræderi.
Nej, nej, dette ligger ham varmt på sinde, jeg forstår.
Han tager fejl, men jeg forstår ham.
Men tænk, hvis han har ret? Jeg har ofte talt om at trække mig tilbage.
-Skal han fornærme mig sådan? -Det er din søn, ikke min.
Såret kan have påvirket ham. Han taler om svimmelhed til sidst.
Ja, det må være det...
Han er lidt forvirret.
Skovene i Germanien påvirker en. Han skal hjem og hvile.
-Jeg sender en læge dertil. -Han har allerede en.
Feltlæger er ikke til at stole på. Min læge vil forstå at pleje ham.
-Forsigtig. Hent lægen. -Hvilken en af dem?
Vores, selvfølgelig. Løft forsigtigt, eller jeg gør jer til eunukker.
Tåber. Fjern den der.
Jeg korsfæster jer alle sammen. Det skal nok gå. Forsvind så.
-Det er forfærdeligt... -Vi skal nok få det renset.
Skynd jer med vandet.
-Hvordan skete det? -Jeg faldt ind under min hest.
Mit ben blev knust mod klippen, da hesten rejste sig.
-Nu kommer lægen. -Hvorfor sagde han: "Hvilken af dem"?
Din mors livlæge er kommet fra Rom i dag.
Pænt af hende. Nu skal han ordne mere end blot et sår i hovedet.
Han ser ikke alt for glad ud. Han savner nok det behagelige liv i Rom.
Det her gør nok ondt.
Han havde et brev med fra Cæsar. Du får det bagefter.
Giv mig det nu.
-Hvordan skete det? -Hesten faldt og knuste hans ben.
Jeg har fået en "høflig" invitation til at komme tilbage til Rom.
-Hvorfor det? -Jeg har mine anelser...
Ud med jer!
Du kommer ikke langt. med det ben.
Jeg forstår intet. Kun et fald! Hvordan kunne det gå så galt?
-Så tæt på døden for det? -En undskyldning for ikke at komme.
-Hvorfor siger du det? -Råb ikke ad mig.
-Hvorfor skulle han ikke ville det? -Han har alle hærene i vest nu.
-Han kan komme, når han vil... -Jeg må skynde mig til ham.
-Han er måske allerede død. -Jeg vil i hvert fald hen til ham.
Jeg vil ofre til guderne og bede. Vi får måske lov at beholde ham.
Hils ham mange gange. Skynd dig nu.
Jeg er blevet gud i Palmyra. Folk vil ofre til mig i et tempel.
De vil bede mig om regn eller om at kurere deres fædres gigt...
Hvis jeg er gud, om end kun er i Palmyra, hvordan kurerer jeg så gigt?
Hvad er der, min skat?
Hent børnene.
Ja...
Jeg henter dem.
Han beder mig hente børnene.
-Er han...? -Nej, men der er ikke langt igen.
-Hvad er det? -Koldbrand. Det kunne ikke stoppes.
-Hvor er feltlægen? -Ham der overtog behandlingen.
Musa, han faldt jo bare. Hvor blev dine færdigheder af?
Jeg kom for sent. Det var for vidt fremskredent. Jeg kom for sent.
Drusus, se på mig.
Det er Tiberius.
Du og dine blommesten...
-Hun læste selvfølgelig brevet? -Jeg kunne intet gøre.
Hun var der, da jeg fik det. Jeg troede ikke, der stod noget særligt.
Rom har en streng mor...
Og Gaius og Lucius...
...en ond stedmor.
Drusus.
Nej... nej...
Du ventede ikke.
Jeg hentede lille Claudius. Men du ventede ikke på os.
Han burde helt sikkert ikke være død. Nogen begik en fejl...
Kom ind.
Middagen er serveret, Cæsar.
Vil Cæsar spise nu, eller skal jeg bære det ud?
-Kokken er vist i form i dag... -Smag på det der.
Der.
-Vel meget hvidløg, efter min smag. -Du klager altid over hvidløgene.
Tag en ordentlig slurk.
Nordfra, fem år gammel. En dårlig sommer, druerne var ikke så søde.
Gør dig ikke til. Hæld op og gå så din vej. Jeg har meget at gøre.
En ny historiefortælling? Om etruskerne igen?
Nej, om min familie. Har du læst min "Etruskernes historie"?
Jeg lod den sende fra biblioteket, men kom ikke rigtig i gang.
Men den var meget velskrevet, meget... Er der noget galt?
Når man ved, at nogen prøver at forgive en, så smager intet godt.
-Hvem ville forgive Cæsar? -Min kone, og det ved du udmærket.
Og hendes sleske søn. Og du står i ledtog med dem begge.
Kokken er den eneste, der kunne finde på at forgive os.
Han burde afskediges. Han er græker og tænker kun på vinbladsdomler.
Tag det væk, jeg er ikke sulten.
-Hvordan skrider arbejdet frem? -Som det skal.
-Hvor langt er Cæsar kommet? -Til min fars død.
Den ædle Drusus... Hvilken ulykke at miste sin far så ung.
En ulykke for os alle og for Rom...
...og især for min farbror. Han blev aldrig den samme igen.
Åh ja, Agrippas sønner, nu er dagslyset flygtet-
-og stjernerne er kommet frem. Nu går anstændige folk i seng.
Kom nu, følg mig til min seng og gå så til jeres egen bagefter.
Vi har spist og drukket godt... Alt for godt, måske.
Stakkels Julia, hun tåler ikke vin så godt som før.
Og den kære Antonia nikker også lidt.
Hvad tænkte du på i aften?
På stakkels Drusus? Ja, jeg tænkte også på ham i aften...
Rom har ikke råd til sådan et tab. Jeg beder til guderne om-
-at disse drenge måtte blive lige så ædle og retskafne som han.
Men du må ikke grave dig ned i sorgen. Nu er der gået et år-
-og det må være mere end nok. Længere sørger man ikke i Rom.
Spillemand, spil op og lad musikken føre os til sengs.
Et år? Er det kun et år?
Et eneste lille år.
Godnat.
En smukt syn, ikke? Jeg må væk fra hende, væk fra Rom.
Du bliver her og har tåImodighed ligesom jeg.
Hvad har tåImodighed bragt dig? Du har mistet ham, mor...
...til de der drenge.
Hvis du forlader Rom...
...vil jeg ikke fælde en tåre, hvis det bliver for altid.
Det overrasker mig ikke. Du fældede ikke en tåre over min bror.
Er alle gået?
Åh, Tiberius, jeg drømte så dejligt...
Du... kom til mig i nat.
Jeg vil være så blid mod dig.
-Bare i nat... -Slip, din fede, fordrukne mær!
Jeg er fed, hvor en kvinde skal være fed, ikke radmager som en dreng.
Jeg sender en køn dreng op til dig. Jeg har selv haft ham.
Han ligner din tidligere kone.
Ikke et hår på kroppen og mager om enden.
Der bliver ingen skilsmisse. Se, hvad din søn har gjort.
Han er din søn, Livia, men jeg har aldrig brudt mig om ham.
-Jeg vil skilles. -Du, der har været gift tre gange!
-Jeg blev enke to gange. -Hvordan bliver man det to gange?!
-Det viser sgu dårlig dømmekraft. -Jeg bad ikke om Agrippa.
Nej, men om ham her. Han kan bare forsvinde fra Rom.
-Nævn aldrig mere hans navn. -Skal jeg leve som gift eller skilt?
Lev værdigt, som det sømmer sig en romerinde. Eller himlen hjælpe dig!
Hvorfor kan de ikke enes? Hvad er det, de forventer af livet?
Jeg, der skal styre et kejserrige, kan ikke styre min egen familie.
Gudskelov for drengene. I vil hjælpe mig, ikke?
Agrippas sønner er vort eneste håb, Livia.
Om nogle år er de gamle nok til at lette vor byrde lidt.
Ja, de lover virkelig godt... Ikke også, mine kære?
Men I har endnu en lang vej at gå, meget lang...
Vi må passe godt på dem, Augustus.
Det må vi virkelig...
Bliv stående der. Hvilket billede...
...på den sande romerske familieånd.